Nu-mi vine să cred. Hei, pot să vorbesc cu bucătarul?
Bucătarul vorbește numai vietnameza.
Nu zău? Gătește așa ceva și nici măcar nu vorbește franceza?
Hei, Lance, bucataru'-i un asiatic.
Acesta-i Baudelaire. E un poem foarte crud pentru copii.
Dar ei au nevoie de el, fiindcă, câteodată viața este foarte crudă.
După cum vezi.
Victime ale familiei.
Doar din războiul ăsta.
Vietcongi, 58. Nord Vietnamezi, 12.
Sud Vietnamezi, 11.
Americani, sase?
Da. Bine, sunt probabil greșeli.
Pot să vi-l prezint pe Căpitanul Willard. Este parașutist.
Doamna Sarrault.
Capitane.
Oh, îmi pare rău, Căpitane. A fost doar o mică povestioară...
despre Paris și oameni murind de foame de-a lungul războiului.
Erau în jurul mesei, era tăcere și cineva a zis...
"Trece un înger."
Atunci cineva a zis, "Să-l mâncăm."
Oh.
Cât de mult puteți rămâne aici?
Stăm pentru totdeauna.
Nu, nu. Vreau să spun...
de ce nu vă întoarceți acasă în Franța?
- Inapoi acasă? - Vreau să zic, aceasta este casa noastră, Căpitane.
Mai devreme sau mai târziu, sunteți-
Nu întelegeți mentalitatea noastră-
mentalitatea de ofițer francez!
La început, am pierdut în al doilea Razboi Mondial.
Nu spun că voi Americanii ați câștigat, dar noi am pierdut.
Oh, tată-
În Dien Bien Phu, am pierdut. În Algeria, am pierdut.
În Indochina, am pierdut!
Dar aici nu am pierdut!
Această bucățică de pământ, o păstrăm.
N-o vom pierde niciodată. Niciodată!
Voi Americanii.
În 1945, da...
după războiul japonez, președintele vostru Roosevelt...
n-a vrut ca francezii să stea în Indochina.
Așa că...
voi americanii stabiliți Vietminh.
Ce vrea să spună?
Da, e adevărat. Vietcong-ul a fost inventat de Americani.
De Americani?
Și acum voi luați locul Francezilor...
și Vietminh-ul se luptă cu voi.
Și ce poți să faci?
Nimic. Absolut nimic.
Vietnamezii sunt foarte inteligenți. Nu știi niciodată ce gândesc.
Rușii i-au ajutat, Vin și ne dau banii lor.
Toți suntem Comuniști. Chinezii, ne dau arme. Toți suntem frați.
Aștia îi urăsc pe chinezi!
Poate îi urăsc pe Americani mai puțin decât pe ruși și chinezi.
Vreau să spun, dacă mâine Vietnamezii vor fi comuniști...
vor fi comuniști vietnamezi.
Și asta-i ceva ce voi americanii n-ați înțeles niciodată.
Nu știu.
Poate în viitor putem face ceva cu Vietminh.
Nu înțelegi?
VietCongii zic, "Plecați. Plecați.''
Asta-i sfârșitul pentru toți oamenii albi din Indochina.
Dacă ești francez, american, e același lucru.
"Pleacă." Ei vor să te uite. Privește, Căpitane.
Privește, ăsta-i adevărul. Un ou.
Albul pleacă...
dar galbenul rămâne!
Când am fost în Saigon, am vorbit cu un politician american.
El a explicat foarte bine. A zis, "Privește.
Ieri, era Coreea. Azi, Vietnam.
Mâine, Thailanda, Filipine...
apoi poate Europa."
Haide. De ce nu Europa?
Iată ce s-a întâmplat în Cehoslovacia recent.
Încă dinainte de al Doilea Război Mondial Americanii știau ce se întamplă.
Ei n-au vrut ca porcaria asta să câștige teren! LeFevre!
Toți oamenii albi sunteți de rahat.
Ei luptă- luptă pentru libertate.
Libertate? Rahat.
Rahat franțuzesc. Rahat americănesc.
Dien Bien Phu, asta serios.
Toți soldații știu că sunt deja morți.
Știți ceva despre Dien Bien Phu?
- Da, știu. - Nu, nu știi.
- Nu chiar. - Dien Bien Phu a fost o eroare.
O greșeală militară.
O greșeală? O greșeală voită!
Voită!
Toți soldații știu. Noi știm că vom fi morți.
Generalii și colonelii cred că este imposibil ca Viet...
să ducă tunul sus în munți.
Dar ei o fac. Apoi așteaptă să vină ploaia.
Când vine, nici un avion nu poate zbura acolo.
Și parașutiștii noștri sar de la 90 metri.
Vreau să spun, știi, 90 metri- 70 metri.
Vreau să spun, asta-i nebunie. Nici o armată din lume nu poate face asta.
Și ei fac asta numai să moară cu prietenii lor.
Armata franceză a fost sacrificată.
Sacrificată de politicienii care stau în siguranță acasă.
Au pus armata într-o situație imposibilă unde n-au putut învinge.
Studenții mărșăluiesc în Paris...
protestând, demonstrând.
Ei înjunghie soldații pe la spate.
Soldatul va scoate cuiul grenăzii, nu va merge.
O bucățică de hârtie va cădea-
"Uniunea Femeilor Franceze." "Suntem pentru Viets."
Trădători! Trădători comuniști acasă.
Dien Bien Phu, okay.
Francezii sunt rahat, ha?
Nimănui nu-i pasă. Nimeni nu vrea-
De ce voi americanii nu învățați de la noi, din greșelile noastre?
Dumnezeul meu, cu armata voastră, puterea voastră...
puterea voastră, ați putea învinge dacă ați vrea!
Puteți învinge.
Știi, sunt sigur ca putem face ceva aici.
Sunt sigur despre sata, știi?
N-am făcut niciodată rău oamenilor de aici.
Adevărat, dar comuniștii de acasă n-au fost niciodată trădători.
- Comuniști! - Socialiști!
Taci!
Bine! Domnule, bună seara.
Căpitane, noapte bună. A fost un socialist, să știi.
Noi putem sta. Știu că noi putem sta. Putem.
Știi, noi totdeauna am ajutat oamenii.
Noi lucrăm cu oamenii.
Așa că putem fi prieteni, suntem plăcuți.
Vezi, Căpitane, când bunicul meu...
și unchiul tatălui meu au venit aici...
nu era nimic- nimic.
Vietnamezii erau nimic.
Așa că am muncit greu...
foarte greu, și am adus...
cauciucul din Brazilia, și l-am plantat aici.
I-am luat pe vietnamezi, am muncit cu ei...
am facut ceva-
ceva din nimic.
Așa că atunci când mă întrebi de ce vrem să stăm aici, Căpitane...
vrem să stăm aici fiindcă este al nostru- ne aparține.
A ținut familia noastră unită.
Vreau să spun, am luptat pentru asta.
Pe când voi americanii, voi luptați pentru...
cel mai mare nimic din istorie.
Imi pare rău, Căpitane. Voi vedea dacă oamenii tăi au nevoie de ajutor să...
repare barca...
ca să puteți merge mai departe cu războiul vostru.
Îmi cer iertare pentru familia mea, Căpitane.
Cu toții am pierdut mult aici.
Hubert- soția lui și doi fii.
Și eu am pierdut un soț.
Înțeleg.
Ești sătul de război.
Pot s-o văd pe fața ta.
A fost la fel în ochii soldaților din războiul nostru.
Le spuneam "Les Soldats Perdus-"
Soldații Pierduți.
Dacă dorești, putem servi un coniac.
Trebuie să- să văd despre oamenii mei și-
Războiul va fi tot aici mâine.
Da, cred că ai dreptate.
Am observat că nu ai servit vin la cină.
Nu, nu beau vin.
Îmi place coniacul, dar nu vreau acum. Mulțumesc.
Bine...
atunci eu- trebuie să beau singură.
Te vei întoarce înapoi în America după război?
Nu.
Atunci ești ca și noi- casa ta e aici.
Știi de ce nu poți niciodată intra în același râu de două ori?
Da. Pentru că este în mișcare mereu.
Obișnuiam să pregătesc câte o pipă pentru soțul meu.
Era morfina pe care o lua pentru rănile suferite în inima sa.
El se înfuria și plângea, soldatul meu pierdut.
Și i-am spus, "Sunt doi în tine.
Nu vezi?
Unul care ucide și unul care iubește."
Și el îmi spunea...
"Nu știu dacă sunt un animal sau un zeu."
Dar ești amândouă.
Mai vrei?
Tot ce contează este că ești în viață.
Tu ești în viață, Căpitane.
Ăsta-i adevărul.
Sunt doi în tine, nu vezi?
Unul care ucide...
Și unul care iubește.
Nu văd nimic. Ne oprim.
Nu ai aprobare să oprești barca asta, Șefu'.
Nu văd nimic, căpitane. Opresc barca.
Nu mai risc alte vieți.
Eu sunt la comandă aici, la dracu'. Vei face ce spun eu.
Vezi ceva, Bucătare?
De ce dracu' nu atacă, omule?
Uite aici, Șefu'!
Am luat o rădăcină.
Lance, pune 50-ul.
A fost aproape.
A fost într-adevăr aproape.
Nu-l puteam vedea încă, dar l-am putut simți,
ca și cum barca ar fi fost trasă în sus pe râu
și apa ar fi curs înapoi în junglă.
Orice s-ar întâmpla,
n-ar fi ăsta felul în care l-ar chema în Nha Trang.
- Săgeți! - Foc!
Bucătare, deschide! Foc!
Lance, foc!
Bucătare! Bucătare, e bine! Nu mai trage!
- Sunt doar niște săgeți de jucărie! - Termină! Liniște!
Șefu', spune-le să oprească focul!
Încearcă doar să ne sperie.
Liniște!
Ne-ai băgat în rahatul ăsta, și acum nu ne poți scoate...
pentru că habar nu ai unde mergi.
Știi?
Nenorocitule!
Lance, ia cârma!
Sălbaticilor! Haideți aici! Pui de cățea!
O suliță?
Misiunea mea era să ajung în Cambodgia.
Este un colonel al Beretelor Verzi acolo care a înnebunit.
Și eu trebuie să îl ucid.
E al dracului de tipic! Căcat!
O misiune futută în Vietnam.
Mie îmi lipsesc oameni și noi trebuie să mergem acolo ca să poți ucide unul de-ai noștri?
E al dracului de minunat! E pur și simplu minunat, omule!
Căcat! E o nebunie!
Credeam că mergeți ca să aruncați vreun pod în aer
sau vreo cale ferată, ceva.
- În regulă. - Nu. Nu, așteaptă.
O să mergem împreună în barcă. O să mergem cu tine.
O să mergem acolo, dar cu barca. Okay?
Unei părți din mine îi era teamă de ce aș putea afla
și ce aș face când voi ajunge acolo.
Cunoșteam riscurile...
sau îmi închipuiam că le știu.
Dar lucrul pe care în simțeam cel mai mult,
mai puternic decât frica,
era dorința de a-l înfrunta.
Mergi în continuare.
Lance, ține-ți mâinile departe de arme.
E în regulă! Totul e bine! Totul a fost aprobat!
Nu intru aici! Ticăloșii ne-au atacat!
Haide! Dă-le un semnal cu sirena, omule!
Sunt mine acolo și acolo la fel!
Și fiți atenți. Blestematele alea de maimuțe mușcă.
Uau. Uite una drăguță. Mișc-o spre mine.
Sunt american.
Da! Civil american. Salut, iankeilor.
Bună. American.
Civil american. E în regulă.
Și tu ai țigări. La asta visam.
Bucătare...
- Cine ești? - Cine ești tu?
Eu sunt un fotojurnalist.
Documentez războiul încă din '64.
Am fost în Laos, Cambodgia, Nam.
Hoo-wee, fetițo. Să-ți spun ceva. Barca asta e o mizerie, omule.
Cine sunt oamenii ăștia?
Cred că ai venit ca să...
îl iei de aici.
- Sper că nu e adevărat. - Pe cine să iau de aici?
Pe el! Colonelul Kurtz.
Cu toții sunt copiii lui, omule. Cât de departe poți vedea.
La dracu', omule, aici cu toții suntem copiii lui.
Putem vorbi cu colonelul Kurtz?
Hei, Mac. nu îi vorbești tu colonelului.
Tu îl asculți pe colonel.
Ăăă... omul mi-a lărgit mintea.
E un războinic poet în sensul clasic.
Vreau să spun, câteodată el-
Bine, o să-i spui bună.
El va trece chiar pe lângă tine. Nici nu te va observa.
Apoi deodată te înșfacă, te aruncă într-un colț, și spune,
"știi că DACĂ este cuvântul cheie în viață?
Dacă ai încredere în tine când toți se îndoiesc de tine..."
Daca ai incredere in tine când toți se îndoiesc de tine..."
Nu pot... Eu sunt un om mărunt. Eu sunt un om mărunt. El e unul măreț.
Ar fi trebuit să fiu o pereche de clești răpciugoși
care o iau la fugă pe fundul mărilor tăcute.
- Adică- - Rămâi cu barca.
Nu pleca- Să nu pleci fără mine, OK? Vreau să fac o poză.
Poate fi teribil și poate fi rău
și poate fi drept.
El poartă războiul. E un bărbat grozav.
Adică...
Aș vrea să am cuvinte, știi. Aș vrea să am cuvinte.
Ți-aș putea spune ceva cum că, mai deunăzi, a vrut să mă omoare.
- Cam așa ceva. - De ce a vrut să te omoare?
Pentru că i-am făcut o fotografie.
A spus, "dacă îmi mai faci vreodată o fotografie,
o să te ucid."
Și vorbea serios.
Vezi, stai liniștit, fii liniștit,
Stai deoparte, te-ai prins?
Se împrietenește el. Chiar se împrietenește.
Dar tu nu... Să nu... Să nu îl judeci pe colonel.
Să nu îl judeci pe colonel ca pe un om obișnuit.
OK, ai grijă acum. Ăștia sunt americani! Americani!
Simți vibrația locului ăstuia.
Lasă-mă să-ți fac o poză. Hei, ai putea... Alo?
Ai putea să stai așa o clipă?
Colby.
Capetele.
Te uiți la capete.
Hei, uneori merge prea departe.
E primul care recunoaște asta.
- A înnebunit. - Greșit! Greșit!
Dacă l-ai fi putut auzi pe om acum două zile...
Dacă l-ai fi putut auzi atunci.
- Ai de gând să-i spui că e nebun? - La dracu'.
Vreau doar să îi vorbesc.
Ei bine, omule, e plecat.
A dispărut în junglă cu oamenii lui.
- O să îl aștept. - Se simte în largul lui cu oamenii săi.
Uită de el când e cu ai lui.
- Uită de el. - Căpitane?
Poate că ar trebui să așteptăm la barcă.
OK, Bucătare.
O să mergem pentru o vreme înapoi la barcă.
Da. Rămâi cu Lance.
Tipul ăsta, colonelul, e un psihopat, omule.
E mai mult decât nebun... E diabolic!
Asta a făcut omul ăsta aici.
Omule, e idolatrizare păgână! Uită-te în jurul tău.
- Căcat, e dus. - Atunci ai să mă ajuți?
Să te ajut? A' dracu', o să te ajut. Aș face orice ca să ies din cocina asta.
- Bun băiat. - Am putea să le aruncăm cururile în aer ăstora.
Sunt atât de dispersați, că nici n-ar ști.
Nu mi-e teamă de toate țestele lor nenorocite și nici de altarele lor.
Credeam că dacă aș muri într-un loc diabolic,
sufletul meu nu va fi în stare să ajungă în rai.
Dar acum, la dracu'-
Adică, nu îmi pasă unde se duce atâta vreme cât nu e aici.
Așa că ce vrei să faci? O să-l omor pe ticălos.
- Pleacă de aici. - O să am nevoie de tine să aștepți aici.
O să merg în sus cu Lance, să iscodesc puțin, să verific locul,
să văd dacă îl pot găsi pe colonel. OK?
Ce vrei să fac eu?
Aici. Iei radioul...
și dacă nu sunt înapoi pâna la orele 22.00...
ceri bombardamentul aerian.
Bombardament aerian?
Codul este "Atotputernicul",
coordonatele sunt 0-9-2-6-4-7-1-2.
Totul e aici.
0-9-2-6-4-7-1-2.
Tot ce vedeam îmi spunea că colonelul Kurtz înnebunise.
Locul era plin de cadavre...
Vietnamezi, activiști Vietcong, cambodgieni.
Dacă eram încă în viață, era pentru că așa mă vroia el.
Aici mirosea a moarte lentă.
Malarie...
și coșmare.
Ăsta chiar era sfârșitul râului.
De unde ești, Willard?
Sunt din Ohio, domnule.
Ai fost născut acolo?
Da, domnule.
Cam pe unde?
Toledo, domnule.
Cât de departe ești de râu?
De râul Ohio, domnule?
Cam la 300 de Km.
Am mers odată în jos pe râu când eram copil.
E un loc pe râu... Nu îmi aduc aminte.
Cred că era o plantație de gardenii sau o plantație de flori, odată.
Acum totul e sălbăticit, dar
dar vreo 8 Km., ai fi crezut
că raiul coborâse pe pământ
sub formă de gardenii.
Te-ai gândit vreodată...
la libertăți adevărate?
Libertate față de părerile celorlalți?
Chiar și față de părerea ta?
Au spus de ce... Willard?
De ce vor să îmi încheie comanda?
Am fost trimis într-o misiune secretă, domnule.
Nu mai este secretă, nu-i așa?
Ce ți-au spus?
Mi-au spus...
că ai devenit...
complet nebun.
Și că...metodele tale
erau...neprofesionale.
Metodele mele sunt neprofesionale?
Nu văd nici o metodă...
deloc, domnule.
Mă așteptam...
la cineva ca tine.
La ce te așteptai?
Ești un asasin?
Sunt un soldat.
Nu ești nici una nici alta.
Ești un comisionar...
trimis de funcționarii de la băcănie...
ca să încaseze factura.
De ce?
De ce ar vrea un tip drăguț ca tine să ucidă un geniu?
Te simți destul de bine, nu?
De ce?
Știi...
știi că omul...
tipul chiar te place?
Te place. Te place cu adevărat.
Dar are ceva în minte pentru tine.
Nu ești curios în legătură cu asta?
Sunt curios. Sunt foarte curios. Ești curios?
Se întâmplă ceva acolo, omule.
Eu știu ceva ce tu nu știi.
Așa e, Jack.
Omul e limpede în mintea lui...
dar sufletul lui e supărat.
O, da.
E pe moarte, cred.
Urăște toate astea. Le urăște.
Dar tipul e...
Citește poezie cu voce tare, nu?
Și o voce...
O voce...
Îi place de tine pentru că ești încă în viață.
Are planuri pentru tine. Nu, nu am să te ajut.
Ai să îl ajuți pe el. Pe el ai să îl ajuți.
Ce or să spună când o să dispară?
Pentru că moare când o să moară... Când moare, moare.
Ce or să spună despre el? Ce o să spună? A fost un om bun?
A fost un om înțelept? Că a avut planuri, că a avut înțelepciune?
Căcat, omule!
Eu am să fiu cel care o să le arăt adevărul? Uită-te la mine... Greșit.
Tu.
Aproape 8 ore.
Am adormit.
Dorm și visez că sunt în barca asta de căcat.
La dracu'.
Au trecut 8 ore?
Alo, Atotputernicul, Atotputernicul.
Aici PBR Gașca. Probă, recepție.
PBR Gașca, aici Atotputernicul aștept, recepție.
O, Doamne!
O, Cristoase!
"Revista Time".
Revista de știri săptamânală.
Septembrie 22, 1967. Volumul 90...
numărul 12.
"Război la orizont. Poporul american va găsi greu de crezut...
că SUA va câștiga războiul din Vietnam.
Între timp...
una dintre cele mai complete anchete...
asupra stării conflictuale...
oferă suficiente dovezi că greutatea puterii SUA...
doi ani și jumătate după ce a început marea construcție...
începe să se înmoaie.
Oficialii de la Casa Albă susțin că menținerea tăriei...
ar putea aduce inamicul în situația de...
a nu mai putea să lupte.
Ți se pare cunoscut?
"Deoarece Lyndon Johnson se teme că publicul american...
nu are dispoziția să-i accepte concluziile sale optimiste...
nu va mai permite reporterilor să le publice integral.
Mai mult, el este suficient impresionat de constatări...
și suficient de îngrijorat să facă concluziile cunoscute...
și să permită experților care au lucrat la ele...
să vorbească despre ele în termeni generali."
Fără dată, Revista Time.
"Sir Robert Thompson...
care a condus spre victoria asupra gherilelor comuniste în Malaya...
este acum un consultant al corporației RAND...
recent reântors în Vietnam să sondeze situația pentru președintele Nixon.
I-a spus președintelui, săptămâna trecută...
că lucrurile decurg mult mai bine...
și miroase mult mai bine acolo."
Cum îți miroase ție, soldat?
Vei fi liber. Vei fi sub supraveghere.
Citește astea în timpul liber.
Nu le pierde.
Nu încerca să scapi. Vei fi împușcat.
Putem vorbi despre lucrurile astea mai târziu.
"Suntem oamenii invizibili,
Suntem oamenii de paie,
Ne aplecăm împreună capetele de paie.
Alas! Vocile noastre uscate când șoptim împreună
Sunt tăcute și fără sens Cum e vântul în iarba uscată..."
sau picioarele șobolanilor peste sticla spartă într-o pivniță uscată...
O, e acolo. Chiar e acolo.
Siluetă fără formă...
Umbră fără culoare.
Forță paralizată...
Gest fără mișcare."
Știi ce spune omu'? Știi?
Asta e dialectică. E dialectică foarte simplă...
Unu până la nouă. Fără presupuneri, fără supoziții, fără fracții.
Nu poți călători în spațiu. Nu poți ieși în spațiu, știi...
cu așa ceva, știi tu, cu fracții.
Pe ce ai să aterizezi? Pe 1/4, pe 3/8?
Ce ai să faci when când pleci de aici pe Venus?
Asta e fizică dialectică.
Logica dialectică înseamnă că nu există decât iubire și ură.
Ori iubești pe cineva ori îl urăști.
Idiot!
Tu idiot.
Ăsta-i felul lumii ăsteia futute.
Uită-te la căcatul ăsta futut în care suntem, omule!
Nu cu un bang, cu un scâncet.
Și cu un scâncet, mă car la dracu', tipule.
Pe râu, credeam că în minutul în care o să mă uit la el...
voi ști ce să fac.
Dar nu s-a întâmplat.
Am fost acolo cu el zile întregi. Fără gărzi.
Eram liber.
Dar el știa că nu o să mă duc nicăieri.
Știa mai multe despre ce aveam să fac decât știam eu.
Dacă generalii din Nha Trang ar fi putut vedea ce am văzut eu,
ar mai fi vrut ca eu să îl omor?
Mai mult ca niciodată, probabil.
Ce ar fi vrut oamenii lui de acasă
dacă ar fi aflat cât de departe de ei se dusese de fapt?
Se rupsese de ei,
și apoi s-a rupt de sine însuși.
N-am mai văzut un bărbat atât de sfărâmat
și spintecat.
Am văzut orori,
orori pe care le-ai văzut și tu.
Dar nu ai dreptul să mă numești ucigaș.
Ai dreptul să mă ucizi.
Ai un drept să faci asta.
Dar nu ai dreptul să mă judeci.
E imposibil pentru cuvinte...
să descrie...
ce este necesar...
acelora...
care nu știu
ce înseamnă oroarea.
Oroarea.
Oroarea are o față...
și tu trebuie să-ți faci un prieten din oroare.
Oroarea și teroarea morală...
sunt prietenii tăi.
Dacă nu sunt,
atunci sunt dușmani de temut.
Sunt adevărați inamici.
Îmi aduc aminte de vremea când eram în Forțele Speciale.
Parcă a fost acum mii de secole.
Am mers într-o tabără să vaccinăm
niște copii.
Am părăsit tabăra...
după ce am vaccinat copiii împotriva poliomielitei,
și un bătrân a venit fugind după noi, și plângea.
Nu putea spune...
Ne-am întors acolo.
Veniseră și tăiaseră...
fiecare braț pe care îl vaccinasem.
Era acolo un morman...
o grămadă...
de brațe mititele...
și mi-am adus aminte...
Am -Am- Am plâns.
Am plâns ca...
o... bunicuță.
Vroiam să-mi smulg dinții. Nu știam ce vreau să fac.
Și vreau să îmi aduc aminte. Nu vreau să uit vreodată.
Apoi mi-am dat seama...
că parcă eram împușcat...
ca și cum aș fi fost împușcat cu un diamant...
un glonte de diamant chiar prin frunte.
M-am gândit, "Doamne! Ce genial,
genialitatea...
voința de a face așa ceva."
Perfect, autentic, complet, cristalin, pur.
Apoi mi-am dat seama...
că erau mai puternici ca mine pentru că puteau suporta.
Ăștia nu erau monștri. Erau bărbați...
cadre antrenate.
Bărbații ăștia au luptat cu inimile lor,
aveau familii, aveau copii,
erau plini de iubire,
dar au avut tăria,
tăria...
să facă asta.
Dacă aș fi avut 10 divizii din oameni ca ăștia,
atunci problemele noastre aici s-ar fi terminat foarte repede.
Trebuie să ai bărbați...
care sunt morali...
și în același timp...
care sunt capabili...
să folosească...
instinctele primare să ucidă...
fără sentimente, fără pasiune...
fără judecată... fără judecată.
Pentru că judecata ne înfrânge pe noi.
Mi-e teamă că fiul meu...
s-ar putea să nu înțeleagă ce am încercat să fiu...
și dacă ar fi să fiu ucis, Willard...
aș vrea ca cineva să meargă acasă la mine...
și să-i spună fiului meu totul.
Tot ce am făcut, tot ce ai văzut.
Pentru că nu e nimic ce detest mai mult decât...
putoarea minciunilor.
Și dacă mă înțelegi, Willard, tu...
vei face asta pentru mine.
PBR Gașca, aici Atotputernicul, recepție.
PBR Gașca, aici Atotputernicul, aștept, recepție.
PBR Gașca, aici Atotputernicul. Mă recepționezi?
Or să mă facă maior pentru asta...
și nici măcar nu mai eram în armata lor futută.
Toată lumea vroia să o fac...
el mai mult decât toți.
Mă simțeam ca și cum el era acolo sus...
așteptând să-i iau durerea.
Vroia doar să ies ca un soldat...
Să stau în picioare.
Nu ca vreun renegat răpciugos și pierdut.
Până și jungla îl vroia mort...
și oricum de acolo își primea ordinele, oricum.
Noi antrenăm tineri să arunce foc peste oameni,
dar comandanții lor...
nu le vor permite să scrie - FUT -
pe avioanele lor pentru că...
că e obscen.
Oroarea.
Apel pentru PBR Gașca.
PBR Gașca, aici Atotputernicul. Mă auzi? Recepție.
PBR Gașca?
PBR Gașca, aici Atotputernicul...
Oroarea.